- Головна
- Українська література
- Олесь Олександр
Олесь Олександр (1878 - 1944)
![Фотографії Олесь Олександр](/files/ukrlit/authors/113/oles_oleksandr.jpg)
Олесь Олександр - біографія
Олександр Іванович Кандиба (літературний псевдонім — Олександр Олесь) народився 5 грудня 1878 року в містечку Білопілля на Сумщині.
Крім поезії, драматичних творів, у творчій спадщині митця — прозові, публіцистичні твори, переклади з російської, білоруської, польської, сербської, болгарської, німецької, англійської, арабської мов, публіцистичні та літературно-критичні статті.
По батьківський лінії його рід походив з чумаків, по материнській — з кріпаків. Батько, Іван Федорович, працював на рибних промислах в Астрахані, де й утопився у Возлі, коли Сашкові було 11 років. Мати Олександра залишилась сама з трьома дітьми. Виховувала дітей в любові. У чотири роки Сашко уже вмів читати. Незабаром перед ним почала відкриватися чарівна поезія Шевченкового «Кобзаря» .
У рідному містечку навчався в початковій школі, потім у двокласному училищі. У віці 15 років Сашко вступив до хліборобської школи у містечку Дергачі неподалік від Харкова. Під час навчання у хліборобській школі починає видавати рукописний журнал «Комета», в якому друкує свої вірші, написані російською та українською мовами. Після хліборобської школи Олександр не мав права вступати до університету. Розуміючи це, він вивчає болгарську, сербську, польську мови, ще навчаючись у школі. Стає вільним слухачем агрономічного відділення Київського політехнічного інституту, але через матеріальні нестатки залишає його в 1903 році і вступає до Харківського ветеринарного інституту. Визначальним фактором у його житті стала поїздка на відкриття пам’ятника І.П. Котляревському в Полтаві. Тут молодий поет знайомиться з Б. Грінченком , В. Самійленком , М. Коцюбинським , Лесею Українкою. Він передає свої вірші до збірника «Багаття», що виходив в Одесі.
Передреволюційні події 1905 року поет сприймає як необхідний процес оновлення, створює закличні бойові пісні. Його настроями пояснюється зроблені поетами переклади з російської «Марсельєзи» («Над залитою кров’ю землею»), «Варшавянки» ( «Хмари зловіще нависли над нами …»). Спад революції викликав у душі поета розчарування.
1906 року, улітку, поет їде в Крим разом зі свєю майбутньою дружиною, студенткою Бестужівських курсів Вірою Сватською та її сестрою Ольгою. Тут він укладає свою першу книгу «З журбою радість обнялась». Книга мала багато схвальних оцінок. Наприклад М. Зеров писав: «Олесю не довелося завоювати своєї поетичної слави». Перша поетична збірка Олеся представляла його як ніжного лірика і як поета високого громадянського звучання.
Революційне піднесення в 1905 році сприймається поетом як активний спротив силам зла, поневолення, а відтак журби у всезагальному значенні цього слова. В цей час він створює поетичні гімни: «Ми не кинемо зброї своєї», «З військом за волю боролися ми», «Жалібна пісня». Глибоко символічного значення набуває вірш «Айстри» (1905 р.). Якщо розглядати його в контексті суспільно-політичних подій, квіти, як люди , чекали змін , «рожевого ранку», мріяли про «сонячні дні» їм уявлявся прекрасний світ, «де вічна весна». Переживаючи поразку революції, Олесь готує нову збірку, призначення якої фокусується уже в самій назві: «Будь мечем моїм». Він каже, що його слово рідне для ворога вона має стати гострим, як меч, а для рідного краю — сонцем. Водночас він знаходить у собі сили готувати до друку шосту збірку поезій «На хвилях», що мала побачити світ на початку 1919 року.
Перебуваючи в еміграції, у Відні друкує збірку сатиричних поезій «Перезва» під псевдонімом В. Валентін. У 1919–1922 роках разом з Антоном Крушельницьким та іншими земляками збирає кошти на допомогу голодуючим в Україні. Моторошні події голодомору 1921–1923 років поет зобразив у циклі «Голод». У драмі «Земля обітована» (1935 р) Олесь одним із перших в українській літературі розкриває суть сталінської політики .
Помер Олександр Олесь 22 липня 1944 року в Парижі, де його і поховали на Ольшанському цвинтарі.Олесь Олександр - твори
- А вже красно сонечко...
- А мій Буба-чарівничка...
- Айстри
- Алфавіт віршами, написаними для сина
- Бджілка і зозуля
- Біг я далеко від смутку і горя...
- Біга зайчик-скакунець…
- Білі гуси летять над лугами...
- Боровик
- Бризкало сонце дощами вогняними...
- Будь мечем моїм (збірка)
- В залі розкішній сяє ялинка
- В країнах теплих, полудневих…
- В Криму
- В проваллі темнім, десь на дні...
- В сяйві ночі ллються хвилі...
- Вахляром проміння впало...
- Весна, весна! Радійте, дітки...
- Вивірка
- Війна з татарами
- Вовченя
- Водяничок
- Все навколо зеленіє…
- Грають в морі між камінням...
- Грицеві курчата
- Гриць
- Гроза пройшла, і сліз безкрає...
- Гроза пройшла... зітхнули трави...
- Давно вже літечко пройшло...
- Два хлопчики на ставочку...
- Дві хмароньки
- Дід Дніпро розплющив очі…
- Дніпро, Дніпро…
- До сонця
- Довго хмарами небо покрите було...
- Душа в росі тривожних сліз...
- Є слова, що білі-білі...
- Жаба
- Жене гусей маленький хлопчик...
- Жив собі зайчик...
- Живи, Україно, живи для краси
- Живіть! Ідіть на сизі гори...
- Жита з волошками...
- Жита! Пригадую...
- З журбою радість обнялась (збірка)
- З журбою радість обнялась…
- Зайчик і жабка
- Замовкніть всі: великий час прийшов...
- Зараз я покинув гори...
- Заходить сонце
- Згадую: так я в дитинстві любив...
- Зима прийшла…
- Зимою (Вчора вийшов я в садок...)
- Зимою (Дивилося сонце на срібнії віти...)
- Зимою вдосвіта
- Золоті хвилини линуть...
- Золоті, прекрасні мрії...
- І казка знов розкажеться...
- Івасик
- Іменини
- Іскра
- Капустонька
- Каченята
- Киця
- Княжа Україна (збірка)
- Коли б я знав, що розлучусь з тобою...
- Коли приходила весна в наш край...
- Конвалія
- Курочка й лисичка
- Лебединій зграї
- Лебідка
- Ліс восени
- Лісовий трусик
- Мавпа бігала, гуляла...
- Майова ніч...
- Метелики
- Мисливець Хрін та його пси
- Морквяний хлопчик
- На Різдво горить ялинка…
- На чужині
- Над морем (Котяться хвилі і грають...)
- Над морем (Шуміть, шуміть, морські безодні...)
- Наче море в краях полудневих…
- Наші предки – слов'яни
- Нащо жити? — стогне ліс...
- Не беріть із зеленого лугу верби...
- Не спиняй думок крилатих...
- Не цвітуть квітки зимою...
- Небо блакитне, зелена земля...
- Небо з морем обнялося...
- Ніжну-ніжну, як подих билини...
- Ніч на полонині
- О моя дитино...
- О принесіть як не надію...
- О слово рідне! Орле скутий!..
- Ой і пишно ж розцвіли ви...
- Ой не сійтесь, сніги...
- Ой, навіщо мені листя...
- Он чужино, чужинонько...
- Ось і сонце! Ніч розтала...
- Пам'ятай
- Пекло, здавалось, було в ту годину...
- Печенізька облога Києва
- Після грози
- По дорозі в Казку
- Потік століття зносив гніт...
- Похід на Царгород
- Початки Києва
- Прийми мене, весно рожева...
- Пролісок
- Раз в майову нічку...
- Райдуга
- Рак — рибалка
- Рано-вранці
- Ранок на ставку
- Рибалки
- Рідна мова в рідній школі!..
- Розбите серце умира...
- Роси, роси, дощику, ярину...
- Серед скель, гаїв, каміння…
- Серед степу
- Скоро сонечко пригріє...
- Снігарі
- Сонце на обрії, ранок встає...
- Спи, дитиночко кохана…
- Столітні велетні-дуби...
- Сумно і весело
- Так і ллються струмки...
- Тануть, в'януть сніги…
- Тихо у полі
- Троянди
- Трусинятко
- Туманом вкрились верхогір'я...
- У нашого хлоп'ятонька...
- Уймають болі єдині сни...
- Україна в старовину
- Усе жило...
- Хай дня не видко з-за туману...
- Хай літають вітри, хай сміються громи...
- Хай мені зоріють зорі...
- Хіба не бачите, що небо голубіє...
- Хоробрий вояк
- Хочу я троянди, що цвіте в саду…
- Чари ночі
- Чарівний край
- Чарівні звуки
- Чорний ліс, мертвий ліс...
- Швидко, швидко ми побачимось...
- Щиглик
- Я таким лишився, як колись і був...
- Як довго ждали ми своєї волі слова...
- Як прекрасна царівна...
- Яка краса: відродження країни!..
- Ярослав Осмомисл